Translation ZALMEN BEHAR
Защо не поканихте Анита?
Анита не беше там. - Как така не беше?
Какво искаш да кажеш?
Тя беше там! Не си ли спомняте,
когато я заварихме да се опипва в кабинета на директора?
Спомням си, но това не беше този ден.
Как не? - Тя е права.
Бъркаш седящата стачка в кафетерията...
Така ли? - С тази в аулата...
В аулата, прекарахме нощта в университета.
Винаги ми прави впечатление, както пътуваш,
колко бързо се адаптираш на новото място.
Чувствам се в собствени води навсякъде... така е.
Не го познавам добре, бяхме активисти в Ла Плата,
и освен това играе скуош с моя баджанак.
Марта приготви емпанади онази вечер, спомням си много добре.
Винаги, когато ям емпанади и си паря устата от соса, получавам дежа ву...
Не, но наистина бъркаш.
Аз дори не мога да приготвя "репулге".
Тези нови обеци ме дразнят.
Знаеш, че никога не нося бижута.
Много ми хареса. Наистина ни хареса.
Карла... Леонардо, един приятел писател.
Спомняш ли си книгата, дето четохме лятото, "Семейството Ориз"?
Хареса ни. - Много благодаря.
Чао, до скоро. - До скоро.
Какво пишеш в момента?
Видях те наскоро. Да, в едно интервю в...
Нещо автобиографично?
Леонардо, защо да не дойдеш в една от моите групи за терапия?
Дискутираме много върху твоите творби.
Хайде ела! Мъже като теб излизат напълно преобразени.
Последната ти творба ми хареса много, но всъщност предишната
имаше нещо, което в тази няма. Онази ме разплака.
Да, въпреки, че не е автобиографично...
все пак винаги пишеш за себе си.
Ще взимам билети за един мюзикъл...
Стил Бродуей, но тук... - Не, Леонардо не обича мюзикъли.
Изпитва някакво неодобрение, което не може да сдържи.
Не му харесва актьорите да пеят.
Как няма да се чувстваш разкрит, сякаш се разголваш?
Лео! Искаш ли за десерта, всички да отидем на друго място?
Така ще можем да си говорим... - Да, защо не.
Трябва да ти кажа нещо интересно...
но само на теб.
Можеш да се усмихнеш поне за снимката, нали?
Леонардо, дискутираме с Мабел...
и не можем да се съгласим. Ти как се определяш?
Това комедия или драма е? - Да, определи се...
Какво си точно? Глобален човек на изкуството, аудиовизуален писател?
За мен, определенията... - Знаеш ли какво си мисли той.
Не се смята за човек на изкуството. - Не?
Не. Той смята, че изкуството...
не е дар, а по-скоро занятие.
Навик да твориш...
И твоята дъщеря, Леонардо?
Момчетата ги влече по-скоро точните науки. Но момичето?
Хулия. - Да, Хулия.
Влече я изкуството, нали? - Не, не мисля.
По-скоро науката. Не мисля, че изкуството.
Ами не знаем. - Е, не знаем.
Дъщеря ми има талант.
Дай й флейта, или бонго, или акордеон, и тя ще свири...
Семейни неща, не мерси! Предпочитам да съм свободен...
За какво говорите?
Говорим за децата, че са непостоянни...
Почват нещо и никога не го завършат.
Също както теб, Марта.
Ти беше брилянтен студент и след това... нищо.
Искам да кажа, че не се дипломира...
За ваканцията. Говорихме с Марта...
за вземем под наем голяма къща на плажа.
Вие също ли сте от университета? Техен професор?
Не, не, аз съм просто съпругът на Едит,
"Пиелсита". Д-р Шпивак, приятно ми е.
Много ми е приятно. Какъв доктор? - Невролог.
Болестта на Алцхаймер, на Пик, деменции, като цяло. А вие?
Драматург. - А... като поет...
Съпругът на Марта.
И вие в болница ли работите, или в кабинет?
Не, не. Аз правя изследвания...
за сложни проблеми с паметта, но това е много скучно...
вие се забавлявате с толкова хора...
Но моля Ви. Целият съм в слух.
Наистина, много е теоретично. - Интересува ме.
В момента изследвам един много рядък феномен,
който малко пациенти получават, но всички със значително влошаване.
Тези хора започват да си спомнят най-дълбоките си желания,
фантазиите си, като че ли са истински,
все едно са били изпълнени и сега са част от паметта им.
С други думи,
човека вярва, че ги е преживял, въпреки, че това не е вярно.
И защо се случва?
Нямам представа. Точно затова го изследвам.
Но имам своя теория. - Леонардо...
Ако не можем да запомним преживяното,
поне помним това, което сме искали да преживеем.
Разбирате ли? Мисля, че Ви викат.
Леонардо, кога ще дойдеш да видиш дъщеря ми на сцената?
За нея ще бъде чест.
В коя пиеса играе?
"Фабриката за вехтории". - О! Гледах я.
Разбира се. - Кога?
Преди около две седмици. - И?
Добре, много добре. Много интересно...
Възхитителна работа. - Ах!
Личи си, че е работено...
О! Ще й кажа. - Поздрави я от мен.
Ето там има пиано, защо не попееш?
Не.. Вече не... Би трябвало, но...
Имаш такава публика тук. - Да, но в последно време...
съм несигурен за моя глас.
Извинете... пих доста течности, ще Ви оставя само за малко.
Но момчето свири изключително. Заслужава аплодисменти.
На театър, не! Освен това вече й казах, че бях.
Няма да сядам в някое от тези скапани кресла цели 3 часа...
Остави станцията на радиото!
Правя това, което искам с времето си.
Знам как да кажа "не". - Това е съвсем ясно.
Ако иска да гледам представлението да дойде вкъщи да го изиграе.
Ще си седя в моето кресло.
Дай ми някой счетоводител, адвокат, зъболекар.
Кажи на дъщерите на приятелките ти да учат някоя полезна професия,
ще ги посетя, където и да е. - А това глупаво изражение,
винаги когато те попитат за професията ти!
Все едно нямаш нищо общо с темата.
Знаеш, че имам фобия от това. - Не, не е фобия!
Фобия е, да не можеш да се качиш на самолет.
А твоето е просто суета. - Следващия път...
защо не отидеш сама, а?
Ще им отговориш всичко и на всички, прекъсвайки ги, разбира се.
Защо ме водиш? Това са колегите ти от дипломирането.
Не, само от лекциите. Аз дори не се дипломирах.
Разбира се! Всички те са квалифицирани социолози...
И какво правят? Стават сутрин,
гледайки своята диплома...
Социолозите къде приемат пациентите си, в някой кабинет или в офис?
Те нямат ли пациенти!
Дразни ме, когато актьорите танцуват, не когато пеят...
Какво става, Марта?
Сега ли точно ще въдворяваш ред?
Не шуми, ще ги събудиш.
Каза ми, че ще закъснее. Те имаха някакъв рожден ден.
Те? - Да. Той я взе и ще я докара.
Той има ли кола? - Не.
С такси. Не кара кола, и не пуши.
И той също пише. - Колко мило.
Казах ти го, но не слушаш.
Казах ти, че тази нощ няма да спи вкъщи.
Какво означава това? Ще спи на друго място?
Или ще бъде будна през цялата нощ, но не у дома?
Леонардо, децата излизат в събота.
Те се забавляват, смеят се, чукат се.
За това са съботите. Помниш, нали?
Трябва ли да знам деня, когато дъщеря ми прави секс?
Аз ще я чакам. Ти върви да спиш, че си уморена.
Уморена съм?
Какво значение има? Ще остана и ще пиша.
Откога пишеш през нощта?
Отсега.
Откакто се прибирам на разсъмване и дъщеря ми я няма.
Първата нощ, в която не спи вкъщи.
Ти знаеше и не ми каза. Аз съм баща й.
Изведнъж толкова се загрижи?
Защо не слезе да го поздравиш, когато дойде? Знам, че си й баща.
Марта, ако успея да напиша тази идея, която ми е в главата...
ще се превърна в изключителен татко, като татко Ингълс.
Честно казано, остави ме...
за една минута на спокойствие, на мира.
Отивам да си лягам, че съм уморена.
Стой си на креслото, което вече е придобило твоите форми.
Един мъж и една жена...
плаващи във вода
Мъртви ли са?
Е? - Вече сигурно летят.
Кога пристигат?
Пристигат утре сряда, но за нас...
Все още ще е вторник.
Е, ще трябва да привикнем, нали?
Че децата ни ще живеят с един ден напред...
Че ще четат вестниците преди нас. - Яниб попита защо не отиде.
Защото нямаше място и чантите на Жаниф бяха запълнили колата.
Трябваше да отида сам с такси ли?
Казва се Яниб, Леонардо! - Жаниф... Ян...
Не знам. Дали е с "Ж" или "Я"? Не мога да го произнеса.
Можеше да бъде с име като Хуан, Педро, Давид.
Имена, които се произнасят... - Какъв позор!
Какъв позор дори не се сбогува с дъщеря си!
Сбогувах се у дома. Не викай.
Да, ще викам! Защото сега вече мога!
От години искам да викам! Но нали не можеше...
защото децата спят, или ти пишеш...
и не трябва да те притеснявам... - Марта, моля те!
Не е ли странно? Или е съвпадение?
И тримата избраха кариери, които могат да се следват само...
на 10 хиляди километра от къщата на родителите им?
Къде сгрешихме?
Винаги толкова загрижени, да не викаме пред децата.
Ето, Хулия замина с мъж, чието име не можеш да произнесеш!
Яниб... Яниб...
Не знам как ще продължим така.
С кое да продължим? - Винаги е едно и също.
Аз съм тази, дето трябва да каже нещата.
Аз съм лудата дето викам, но ако не викам нещата не се казват!
"Гилдия на писателите"
Добър ден... Има ли нещо за мен?
Има ли някакъв проблем?
Очаквах малко повече, дължат ми едни хонорари от Франция.
Забрави за Франция, засега всичко е спряно.
Ако имаш време, говори с Норита. Да види какво може да се направи.
Пишеш ли?
Да, пиша.
"Празното гнездо" от Яниб Рихтер
За Хулия, която ми даде своята дарба.
(Тридесет и шестте цвята на пустинята)
"Усмивката на Сара" - Леонардо?
Здравей! - Как си?
Твоя книга ли е това? - Не, не.
Това е книга на зет ми.
Идваш да регистрираш ли нещо? - Не, документите за пенсиониране.
Каква пенсия?
Можеш да получиш своята пенсия на 55 тук. Това е добре, нали?
Не знам за теб, но най-добрите ми неща ги написах на 30,
след това на автопилот. Това ми идва добре...
защото имах мозъчен кръвоизлив наскоро, знаеш ли?
След това главата ми не ставаше за нищо.
И сега с какво се занимаваш? - В рекламата съм.
Все още са ми останали мозъчни клетки за това. И за да чукам също.
Как чукам... Сега ще ти разкажа.
Искаш ли кафе? Свободен съм до обяд.
Леонардо Виндел. - Точно.
5-ти Одонтологичен конгрес Д-р Роса Ение
Сертификат за участие Д-р Роса Ение
Извинете, дойдох при д-р Роса Ение за едно лечение.
Седя тук вече доста... Къде е докторката?
На Канарските острови, на симпозиум.
Странно е, че имате час. Тя няма да се върне до...
Щом е на Канарските, няма да се върне толкова скоро.
Е, тогава...
Ще се върна, когато приключи симпозиума.
Помолих специално за прегледа, не съм с направление,
по един деликатен проблем. Препоръчаха ми докторката...
като специалист в тази област. Дойдох с препоръка.
Видях нейните дипломи. Тя вече ме прегледа веднъж.
Това е кабинета на д-р Eние,
но не е задължително тя да преглежда всички пациенти.
Разбира се. - Тя супервизира.
Аз съм д-р Алтерини, от нейния екип.
Благодаря ви, но не обичам да ме прехвърлят.
Може да ме прегледа всеки лекар,
но проблема ми е много деликатен, моят нерв минава оттук,
мога да остана ням, ако не се направи внимателно.
Не бих се доверил на някой неопитен лекар.
Разбирате ли?
Вие имате сериозна "диастема" на горната челюст.
Вероятно преди не е била толкова, но с възрастта е станала забележима.
Би могло да поставим едни прозрачни скоби,
след това се използва фиксатор, което е малка тел...
За да стабилизира. - Точно така.
Защото зъбите с времето са склонни да се върнат в оригиналното си положение.
Да, същото ми го каза д-р Eниe. Помолих я...
скобите да ми ги сложите зад зъбите.
Отзад е по-сложно и неудобно.
Наранява се езика...
и лечението е по-дълго и скъпо.
Препоръчва се само за известни личности,
когато външният вид е от значение за ежедневието му.
Но аз също съм известен.
По различен начин, в различна област.
Аз съм писател, драматург.
Добре. Тогава говорете с д-р Eниe.
Тя е експерт в техниката.
Това фъфлене, което имате, ще изчезне също.
Виждате ли? Въздухът се изплъзва оттук.
Ах! С... с... Салам. Да.
Пушите ли? - Не. Защо?
Заради цвета на емайла ли?
Преди бях пушач.
Не ми казвайте, че е заради възрастта ми.
Отказах се преди известно време, но...
дима остана с мен.
Лечението боли ли?
През първата седмица е трудно.
Има известна болка, когато ядете, нови усещания, драска се езика.
Но се взима едно сублингвално болкоуспокояващо, и ще е наред.
Малко болезнено може би.
Кога мога да започна?
Когато се върне докторката.
Вие не може ли да направите това лечение?
Имате ли време днес?
Имам семеен ангажимент в късния следобед...
Щом ми казвате, че всичко ще е наред...
не съм казвал на никой за това, като тайна е.
Джудит дойде тук, за да чувства по-добре.
Откакто децата вече не живеят в къщата...
има много дискусии за бизнеса,
когато са живеели заедно, това не се е случвало.
Чувства сякаш я оставят сама да се грижи за магазина за книги.
Книжарница. - За книжарницата, съжалявам.
Те идват късно, не плащат сметките...
Симон, който е... Симон съпругът на Джудит,
е човек, който не я подкрепя...
Раздразнен е, раздразнителен... - Добре, добре.
Добре, направи го много добре. Благодаря. Много добре.
Но не забравяй, важно е, че не трябва да съдим.
Просто да разкажеш историята на другият.
Да продължим с Педро. - Пабло.
Извинявай, Пабло. Ти чия история ще представиш?
Ще представя Марта. - Добре.
Марта е един "вихър". Активна, унищожителна...
Познава я по-добре от мен. Един "вихър"...
Сгодила се е много млада...
и в крайна сметка се омъжила за Леонардо,
който някои от нас може би познават, защото той пише... пиеси.
Това не е важно, Педро. Искам да кажа, Пабло.
Сега представяме Марта и имаме само пет минути.
Добре, накратко:
Марта се омъжва за Леонардо, те имат три деца,
харесва й много да бъде майка и спътница,
най-вече когато той... когото не можем да обсъждаме,
се фокусира повече върху кариерата си отколкото върху семейния живот,
и тя трябваше да се откаже от следването си...
за да бъде с него и да се грижи за децата.
Добре, добре. Това е ясно. - Ясно ли е?
Но чувства, че тази тъга, която я обзема от време на време...
Извинявай, но... - Няма проблем, Марта.
В живота, е продукт точно...
на това осуетяване,
това отказване, тази саможертва.
Не те познавам, но те гледам в очите и те виждам осакатена като жена.
Марта, можем ли да обсъдим това в къщи?
Ти ми каза, че сме дошли за помощ.
Моля, моля...
Позволи ми да ти отбележа, Леонардо, че ти съдиш.
Твоят гняв е продукт на мислите, на фантазията.
А това е място да си дадем сметка. - Не, само за минута.
Не, нямам гняв. Никакъв.
Трябва да изясня нещо, защото има неща...
казани по определен начин, може да изглеждат някак,
казани от някой непознат, непознат за съпружеската двойка...
Не е! Не можеш ли да почакаш? Това са правилата на групата!
Марта, моля те... - Не разбира.
Какво ме гледаш така? Какво знаеш за нашия живот?
Говориш с нея пет минути и...
Леонардо! Остави го да говори!
Не мога да говоря сега? Съжалявам, съжалявам.
Не искам да променям правилата на играта.
Ще чакам моя ред. Няма проблем.
Проучих, че повечето учебни предмети, които преминах все още са валидни.
Само ми трябват курсове два семестъра и една година.
Не е толкова сложно, нали?
Можеш да започнеш, като слушател.
Ако ти харесва, можеш да се запишеш следващата година.
Започвам в понеделник.
На сутринта? - Не, записах се за вечерни часове.
Човек е по-продуктивен сутрин. На нашата възраст...
Да, но сутрин групите са много хомогенни.
Ще се впиша повече за вечерните. Когато учех, беше така.
Посред годината, сега започват по всяко време...
В кои колеж? - Леонардо!
Паула, това е Паула. - Здравейте.
Как сте? - Леонардо, стари приятелю!
Докато обсъждахме в агенцията, подхвърлих името ти и ги ентусиазира.
Жени "Клийн": За десет дни, десет жени. Десет жени "Клийн"!
Това е сапун за баня, но мисля
че може да се използва за бельо. Много добре.
Направено с кино качество. - Благодаря, Раул,
но никога не съм правил реклами.
Имате си различни правила, начини...
Ще изкараш добри пари. Жени "Клийн".
Това е на английски, означава, чисти жени.
Ти със спорт ли се занимаваш?
Не там, не.
Извинете ме.
Следвайте ме.
Не... Не там.
Тук... За последно.
Не, но бюрото няма да мине оттам.
Продължавайте. Аз ще мина оттук, отвътре.
Ало... Хулия!
Какво съвпадение. Точно бях в твоята стая.
Мислех да преместя своя кабинет.
В тази къща не се пуши. Ето ви тези кроасани.
Винаги си забързана там. Деня по-кратък ли е при вас?
Каква снимка? За какво е?
Ако знам за какво е, мога да избера най-добрата!
От детството? Да, ще ти изпратя.
Разкажи ми нещо.
Намерихте ли апартамент?
Добре, ще ти дам майка ти.
За снимката аз ще се погрижа. Не я моли и нея, също.
Хулия. - Ало?
Вкарайте го. Мисля, че в ъгъла пасва точно, срещу прозореца.
Смяташ да инсталираш офиса си тук?
Това са мебели! Могат да се местят. И това е кабинет, а не офис!
Не купувай толкова кроасани, знаеш, че не ги ям вече.
Ако останат ще ги замразим. При прозорецът не става.
Знаеш, че не може. Стената е обща собственост.
Не можеш да правиш дупка, където си искаш.
Никога не слушаш! Това е проблемът.
Мислите ли, че всичко ще се побере тук?
Мозъкът атрофира без предизвикателства,
затова ние препоръчваме стимулация.
Например, ти си поет, така че опитай нещо рационално.
Научи се да играеш шах, бридж, судоку от време на време.
На път към работа, можеш да ходиш...
броейки регистрационните номера на такситата.
Работя вкъщи сега. - Ами...
Стимулирай твоята страна, която не е доминираща.
Ти си десничар, опитай да правиш всичко с лявата си ръка.
Отваряй врати или... Как се казва?
Да си мия зъбите. - Да, направи това.
Книга ли четеш сега? - Не, не е книга...
Моят зет иска становище.
Мисля, че е роман.
Когато пиша... когато пишех,
се концентрирах върху кратки времеви моменти.
Сега не мога. Вкъщи е невъзможно,
в барове е опушено или смърди.
Марта? - Не се чувства добре.
Много е възбудена, нямам предвид сексуална възбуда...
макар и малко, да.
Горяща от желание. Тя е припряна, хиперактивна.
Изпълва къщата с хора през цялото време...
Но се обичате все още? - Да!
Питам, защото за някои двойки отнема години да разберат...
че подържат нещо, което вече няма живот.
Както когато се съхраняват неща във фризера,
в случай, че потрябват някога... - Именно!
Двойките смятат, че техните деца са виновни за всичките им кризи.
Без значение, дали са при тях, или вече са се отделили...
Но това не е така.
Трябва да съживят отношенията, да се преоткрият взаимно.
Да се открият нови перспективи заедно.
Но внимателно. Някои ще кажат,
че се постига с книга със съвети за самопомощ,
или да заведеш жена си в някой хотел,
или да й купиш килограм сладолед, който е харесвала,
когато сте били гаджета, но не...
Опасявам се, че разрешението е малко по-сложно.
Отнема време, усилия, творчество.
Ти използваш въображението в работата си.
Защо не го използваш в ежедневието?
Това за сладоледа би могло да сработи, а?
Извини ме.
Здравей, скъпи!
Виж кой е тук!
Ей, Леонардо! Добре дошъл.
Нека видим какво чете един човек на изкуството.
Лео! Можем ли да поговорим по-късно?
Утре започват да рутят... Виждаш ли маркираното?
Двойно остъклено. - Страхотно.
Страхотно, да. - Хубав ли е изгледа?
Чудесен. Вече го направиха на третия и петия етаж.
Не може... ама може. - Марта, една емпанада!
Сега идвам, идвам! Ще се върна.
По мое време се оженвахме за да можем да се чукаме. Нали?
Но виждаш ли децата в днешно време? В дневната, в банята...
По една емпанада?
Фернандо! Хайде, изпей нещо. - Не, добре съм си тук.
Всичко е наред.
Птица! - Риба!
Орел!
Добър вечер, господине. - Да сложим това...
Може ли да изхвърлим някои от кроасаните?
Не, не, остави ги. Ще се побере. - По-старите...
Ето. Още малко и ще влезе.
Чайка! Гълъб! - Благодаря.
Благодаря.
Да? - Може ли? Здравей. Как си?
Аз съм Фернан, гадже на Марта. - Инес, аз съм Инес.
"Гадже" в училище, след това състуденти в университета.
Разбира се, няма какво да се крие. - Леонардо...
Помниш, нали? Фернандо, Рафаел, Инес, социология...
разбрахме се да се срещаме по-често.
Да, "гаджета". Вече се запознахме.
Това ли ти каза? Това ли му каза?
Дори не се натискахме! Вече бях забравила.
Само за разчупване на леда. Нали ще се срещаме по-често.
Дразни ли те?
Видях пепелници и помислих, че мога да пуша.
Не, отказах цигарите и никой не пуши в къщата.
И, ако нямаш против, това не е пепелник,
това е подарък от сина ми, Фернандо.
"Честит Ден на бащата". Виждаш ли?
Колко хубаво... - Фернандо?
Казва се като мен? Да не е заради мен?
Казваш, че не помниш нищо, но...
Фернандо е чичо на Леонардо. Той умря и...
Леонардо го обичаше много. - Извини ме.
Хайде, тръгваме ли? - Да, да...
Остани, вече си облякъл пижамата...
Там ли пише той? - Понякога...
Боля ли? - Не.
Затваряме. Някакъв дискомфорт?
Не се притеснявай. Зъбите са по-важни.
Да видим...
Имаш ли твой кабинет? - Не.
Къде закачаш твоите дипломи? - В къщи, за сега.
Жалко. Харесва ми да виждам дипломите. Това ме успокоява.
Парфюм ли си си сложила?
Не, не, когато съм на работа.
Мислех, че си сложила.
С кола ли си? - Не.
Така или иначе мисля, че съм в друга посока.
Какво си купи тя? - Захаросани бадеми.
За мен същото.
Марта?
Добър ден. Здравейте, момчета. Как сте?
Здрасти... - Захаросани бадеми не предлагам,
защото е имам само едно пакетче, а вие сте много.
Леонардо. Моят съпруг.
Ето.
Защо не им предложиш кроасани?
По-късно.
Аз също пиша, някой ден бих искала да ви покажа нещо.
Разбира се! Дай го на Марта. Всичко през Марта.
Нека да продължим.
Не знаем дали техните потомци...
Да, сине, но слушай... Изпрати ли ми го със сигурност?
Какво беше? Какво?
А изненада? Е, нека се преструваме, че е изненада.
Не, нямам новини от брат ти.
Обаждам му се, но там винаги е през нощта, все телефонен секретар.
Говорите ли, по между си изобщо? Да, да, сине, спокойно.
Да, добре. Чао, чао.
Аз също. Чао.
Да, Жаниф! Яниб! Как си?
Да, обажда се Леонардо. Как я карате?
Да, но да дойдем до там е трудно. Сега спокойно ли е?
Да, благодаря. Прегръщам те.
Хулия, дъще моя! Как си?
Майка ти е добре, да, добре. Тя ще ти се обади тази вечер.
Заета с нейните неща, но добре.
Предпочитам така, от телефонната кабина, по-спокойно ми е.
Какво те притеснява?
Да, пиша... неща.
Да, кажи му на Яниб на неговия език...
че го чета,
че имам нужда от малко спокойствие за да го завърша.
Знам, че моето мнение е важно за него.
Разбира се. Получи ли снимката?
Изглеждаш толкова красива!
Защо не може да е снимка с баща ти, с единствения ти баща?
Да, знам, закъсняваш, скъпа. Съжалявам. Ще намеря друга снимка.
Чао, всичко...
Жени "Клийн"
"Празното гнездо"
Тук си почти до зоната за пушачи.
Благодаря. - Няма защо.
Твоя ли е?
Не, на един роднина.
Четеш ли творбите на други хора? - Да.
Аз също пиша. Поезия.
Преди се увличах повече по прозата, но вече не.
Мога да оставя един неща при касата, за да ги прочетеш.
През седмицата, на спокойствие, когато имаш време, а?
Добре. - И ще ми кажеш твоето мнение.
Разбира се. - Благодаря ти.
Лео! Как я караш? - Поздрави на Марта!
Леонардо!
Здравей!
С колата съм. Да те закарам ли?
Бях толкова спокоен, че се оставих да се понеса,
като при тези неща, който ти се струва, че са невъзможни.
И тя какво ти каза? - Не... всъщност не я познавам.
Дори сега като си говорим не съм сигурен дали се е случило или не.
Както го разказваш звучи като фантазия,
това е срещано при мъжете на нашата възраст.
Но без да е медицински проблем. - Специалитет с домат.
Доматите. Знаеш ли, че съдържат
в пропорция същото количество вода както и ние?
Любопитно, а? Особено продълговатите домати.
Но всъщност се случи. Не беше чак ласка,
но ми хареса, смути ме. Не се почувствах виновен.
Определено се случи. Как ще е фантазия?
Случило се е, защото сега имам зъбни шини. Виж?
Скрити са от вътрешната страна. Няма значение.
Бих искал това да се случи още един път.
Само още един път и това е.
За да е пълно усещането, разбираш ли? Този аромат, тази кожа...
Има упражнение, което ще е полезно...
за да се поставят нещата в перспектива.
"Die gewunschte Auswirkung". От Виенската школа.
Това означава "желаният ефект".
Идеята е, че пред ситуация като тази,
си представяш всеки детайл...
и се мастурбираш, както ти е в съзнанието.
След това оставяме да минат 5 минути, и си представяш ситуацията отново,
и сравняваме чувствата.
Ще направим упражнението без проблем, но с коя ръка?
С недоминиращата нали? Това, което ми трябва...
е твоето мнение за тази връзка.
Просто като приятел. Остави настрана лекаря.
Спомена за изпълнение на желания.
Точно така. Виждам, че не ме разбра.
Точно обратното. Толкова съм ти благодарен.
Остави, моля те. Ще платя аз. Само това оставаше.
Сега... трябва да тръгвам.
Здравейте, това е Марта. Не мога да отговоря защото уча. Обадете се по-късно.
"Университетското градче"
Това е дискурса на двойното значение, или объркването.
Значи дискурса на двойното значение.
Кой говори? "Това съм аз, неудачният...
"Неудачният, изгубен във всяко отношение... "
"и огорчен от всякакви нещастия съм аз",
казва Евклион, а Ликонид отговаря:
"Кураж. Не се отчайвай. "
Това е дискурса...
Това е дискурса на двойното значение, или объркването.
Затова създава съучастничество...
Изглеждаш красива.
Какъв късмет, защото съм жена ти.
Ако се прибера късно не се притеснявай,
може да изпия едно питие с колегите след изпита.
Късмет! - Благодаря.
Ало! Фернандо!
Току-що тръгна. Да, тя е много добре.
Освен с прозореца, тя има приятели в университета, майка ти е "вихър".
Как не пристигна при теб?
При брат ти, който живее по-далеч, пристигна преди два дни.
Аз съм добре. Пиша, да, пиша.
Е, в процеса на мислене.
Не е за обсъждане набързо по телефона.
Какво? Каква книга?
А, на Жаниф? Да, започвам я, да...
О, така ли? Как ти се струва?
Страхотна?
Да, разбира се, че ще я прочета, щом всеки е луд по нея,
бестселъра на семейството.
Не, трябва да правя едни упражнения дето ми препоръча доктора...
Не, добре съм, не... За извличане, т. е., за подобряване на яснотата,
с недоминиращата ръка, превантивна медицина.
Жени "Клийн"
Но какво казаха?
Не, не сработи. - Защо не?
Гледната точка е много мачистка.
Адресираме го към реални жени, не към тези дето искаме да подушим.
Освен това за летящите носове беше твърде много.
Твърде много? Ще ти покажа на "Power Point"...
Не, не, остави. За летящите носове е твърде агресивно.
И кой ги нарисува? Видя ли рисунките?
Нарисувах ги на ръка, като графичен израз на идеята.
Даде ли си сметка? - Това е само ескиз.
Според клиента те са антисемитски карикатури.
Но Раул, това са нормални носове. Могат да са християнски носове...
Аз, антисемит? Дъщеря ми живее с израелец!
И какво? - Той щеше да го знае!
Какво, няма ли антисемити в Израел? - Не знам, никога не съм бил там...
Но не са разбрали нищо от проекта!
А сега искам да си представите, че всички сте станали слепи...
заради блясъка след атомна експлозия.
Намирате се в подземно скривалище
и знаете, че вентилацията ще спре след 20 минути,
и тогава всички ще умрат.
Няма абсолютно никакъв шанс...
за бягство.
Не знам, кога се прибра снощи.
Остават 20 минути живот... - Какво?
Дали мина добре изпита.
Няма резултати все още. Шт! - Но как се почувства? Добре?
Добре. Доста добре.
Концентрирай се, да направим упражнението, за това дойдохме.
Искам да си дадете сметка как се чувствате...
и как ще използвате тези последни 20 минути.
Усещам мирис от цигара... Може би от дрехите ти.
Хората пушат, Лео! - Не знам как можеш...
Аз ще ви съобщя, когато времето свърши.
Отпусни се. Да се концентрираме, хайде.
Да.
Готов ли съм?
Да, и аз приключих.
Значи си тръгваме всички.
Да.
Да те закарам ли? Ще те закарам...
Никога не съм изневерявал на жена ми.
Невероятно, нали? След толкова много години.
Отивам да се изкъпя.
Университета на Буенос Айрес Департамент по одонтология
Добре ли си?
- Какво?
Добре ли си?
Кажи ми.
Какво да ти кажа?
Не, нищо, нищо.
По-добре, ще говорим друг път.
Марта!
"Моите жени имат име"
Надявам се, да ми простиш, че ти пея...
на език, чужд за теб.
Но това е езика на майка ми.
Това е за теб.
Песента на Марта.
Марта, твоето име ще остане.
Ти си моето бъдеще.
В твоята кожа се губя,
като Хензел, като Гретел.
Намирам отново пътя,
който ме води до гърдите ти.
Твоите устни, твоята мекота,
твоите лунички...
Марта, ти си моята радост,
с теб нямам страх.
Така е.
Така е,
без теб съм нищо.
Така е, така е,
моя красива Марта.
Така е, така е,
без теб съм нищо.
Така е, така е,
моя красива Марта. Всички заедно!
Леонардо Виндел?
Да.
ЧЕСТИТО!
Марта!
Спомнили са си? - Така изглежда...
Не мога да повярвам, че са си спомнили за нашата годишнина.
Да. - Виж какви са красиви...
Прекрасни. - Да видим. Как ти стои.
Не, не, не. - Дай да видя.
Не, носи лош късмет, както рождените дни.
Никога не се празнува преди деня. - Как носи лош късмет?
Сериозно! Прибери ги.
В нощното ми шкафче,
в първото чекмедже.
Какво? Кажи ми сега.
Не, не... Хайде, кажи ми...
Яниб?
Леонардо! Ела!
Ела! Яниб е!
Спечелил е много важна награда за книгата си!
От едно издателство. Искат да я отпечатат на седем езика!
Можеш ли да го поздравиш?
Хулия е толкова щастлива, дори са му предложили да направят филм.
Можеш ли да си представиш?
Страхотно.
Нямате представа кой съм аз, третирате ме по-зле от всеки друг.
Цел на пътуването?
Мога ли да използвам телефона на гишето? Ще се обадя на зет си.
Той е в политиката. Ще уреди всичко веднага.
Той е много известен писател, израелски гражданин,
агент на Мосад.
Казва се Жаниф, а пардон Яниб.
Марта... Как е фонетичния правопис на фамилното име на Яниб?
Някой да ви дал пакет или нещо?
Аз също съм добре известен писател, у дома и в чужбина.
Имате ли "Google" на компютъра? Напишете моето име и фамилия,
в кавички и ще видите.
(на иврит) Здравейте...
Знам еврейски народни танци. Искате ли да видите?
Всеки час, всяка целувка,
всеки спомен, който сме хвърляли в огъня,
може би един ден...
ще ни стоплят.
Всяка сълза, всяка капка пот...
които времето изпаряваше...
ще надуят...
парната свирка.
И отвъд...
зрителното поле...
ще са огъня...
и горивото.
Какво хубаво издание.
Много хубаво, наистина. - Благодаря.
Много хубаво. Марта!
Благодаря. - Много хубаво, наистина.
Това трябва да е предната корица. - Разбира се.
За нас щеше да е задната корица. - Това е на иврит.
Да, затова... - Разбира се, разбира се.
Да сложим ли масата? - Да.
Обърни внимание на хартията? - Да. Каква е?
Страхотна е. - А...
Виж как се разбират.
Не съм сигурен за снимката на корицата.
Всъщност, съдържанието е, което има значение.
Изказвам своето притеснение, защото се отнася...
за необратимо решение.
Не можеш да го премахнеш. Както една татуировка...
Мисля, че още едно мнение няма да е в повече.
Вече знаем твоето мнение.
Ако има обрязване, ще го обсъдим с теб.
Можем ли да сменим темата? Не съм готова да бъде баба.
А пък аз съм, когато искате.
Татко, кажи ни какво пишеш.
Ако не ни кажеш, ще попитаме Марта.
Хулия ми каза, че ти...
си първата, която чува неговите идеи.
Че само ако успее да привлече твоето внимание...
продължава с историята.
От доста време не ми казва нищо.
Така че, ако не ти го каже той...
Трябва да отида до тоалетната. Вътре е, нали?
Да, вътре.
Ей там.
Какво му е? Добре ли е?
Не се притеснявай.
Какво му каза? - Че татко не пиеше вино.
Пие, пие.
Вече имат килимче, Марта. - Какво килимче?
Като нашето, която донесохме от Салта.
Не си ли спомняш? Което имаме в трапезарията.
Спомняш ли си как децата винаги си играеха върху него?
Спомням си, сякаш беше вчера.
Винаги тримата върху килимчето.
Невероятно, хвърляха всички играчки там...
За мен беше загадка, защо децата
винаги бяха върху килимчето.
Тогава един ден го преместих.
Сложих го в коридора.
И те се преместиха там, да играят върху килимчето.
Невероятно, като вълшебното килимче.
Като магнит. Не се нуждаеха от нещо друго.
Леонардо, децата винаги играеха боси на пода...
Защото имахме подово отопление! Помниш ли?
Това сме го чували три хиляди пъти.
Килимчето дойде по-късно. Донесохме го от Салта,
но вече бяха големи. - Да!
Е... сигурно си го представям или съм живял с друго семейство.
Не знам дали е фантазия или спомен,
но е една прекрасна история.
Защо да спорим за това?
Семейните истории, винаги са верни.
Виж! Трябваше ли да го разглобят парче по парче!
Нарушиха правата ми, личното ми пространство.
Бих ги съдил.
Не, няма да проработи.
Не можеш ли да му помогнеш?
Ще погледна...
но всичко е разкачено.
Терзанието предизвикано от мислите ни за бъдещето...
намалява насладата от хубавото ни настояще.
Да го мислиш или си спомняш миналото предизвиква същия ефект.
Стара набатейска поговорка.
Невероятно!
Да влезем във водата.
Марта...
Изглежда ли ти реално всичко това?
Не е ли прекрасно да плаваш без усилие?
Все едно се движиш без тялото си.
Усещаш ли същото? - Да.
Да излизаме ли, че солта ме изгаря?
Не, искам да остана тук още малко... да плавам.
Тогава ще остана с теб.
Още малко сол...
Хареса ми много, една проза...
Една чудесна творба, наистина. - Благодаря ти много, Леонардо.
Моля ти се, моля ти се. - А ти...
Какво пишеш?
Аз просто започвам да си представям една история.
Един човек, който иска да преразгледа миналото...
Миналото на брака си, по-специално,
да промени малки детайли.
Много малки неща, нетактичен жест, някой пропуск...
Но е още в зародиш.
Но автобиографична ли е?
Не, абсолютно не. Не, изобщо.
Тридесет и шестте цвята на пустинята
Здравей. - Добро утро.
Не те ли подтиска радиото в този ранен час, татко?
Не. Всичко наред ли е? - Да.
Забавлява ли се? - Да.
Изпратиха те до вратата, нали? - Да!
Топлички ли са? - Не знам.
И ти пишеше ли? - Нещо. Да.
Странно, през нощта.
Ами...
Седях тук. Стана късно...
И за какво става дума?
Това не е история все още, едва една идея.
Един мъж и една жена плаващи във водата.
Мъртви ли са? - Не, не...
Не, женени са от доста време, което не е същото.
Трудно е да го обясня, защото е...
Разказа ли на мама вече? - Не, все още не.
Трябва да се развие малко повече.
Но има един момент...
Марта...
Будна ли си?
Не...
Искам да ти разкажа нещо.
Какво искаш да ми разкажеш?
ПРАЗНОТО ГНЕЗДО
Translation ZALMEN BEHAR